L A V I R I N T
''Daj mi dete.
Kroz neopisive opasnosti i nebrojene probleme,
Ja sam se probila do zamka iza grada Goblina
da bi uzela dete koje si ukrao.
Jer moja volje je jaka kao tvoja i moje kraljevstvo je veliko kao....
Jer moja volje je jaka kao tvoja i moje kraljevstvo je veliko kao ...'' Do đavola.
Nikako ne mogu da zapamtim ovaj stih.
Nemaš moć nadamnom.
Oh, Merlin.
Merline, ne mogu da verujem! Sedam je sati!
Hajde!
Nije pošteno!
Stvarno!
- Žao mi je. - Nemoj da stojiš tamo kad pada kiša.
- Hajde, Merline. - Bez psa.
- Ali, kiša lije. - U garažu.
Merline, idi u garažu.
- Saro, kasniš jedan sat. - Rekla sam da mi je žao.
-Tvoj otac i ja retko izlazimo ... - Svaki vikend!
Od tebe tražim da budeš bejbi siterka samo ako ti to ne kvari planove.
Ma ti ne znaš kakvi su moji planovi. Ni ne pitaš me više.
Reci mi ako imaš sastanak. U tim godinama trebala bi da izlaziš.
Saro, stigla si. Zabrinuli smo se.
Ja ništa dobro ne mogu da uradim, zar ne?
Tretira me kao zlu maćehu bez obzira šta kažem.
Ja ću popričati sa njom.
''Kroz neopisivu opasnost,
i nebrojene muke
probila sam se do zamka iza grada Goblina
da bih povratila dete koje si ukrao.''
Saro? Možemo li popričati?
Nemamo o čemu da pričamo. Požuri, ili ćeš zakasniti.
Nahranili smo Tobija i stavili ga u krevet. Vratićemo se oko ponoći.
Stvarno ti se razgovara sa mnom. Skoro da si razvalio vrata.
Lanselot! Neko je opet bio u mojoj sobi.
Mnogo me nervira. Ne volim to !
Mrzim te!
Neka me neko spase sa ovog užasnog mesta !
Šta hoćeš ? Hoćeš bajku?
Jednom davno bila je jedna devojka
koju je zla maćeha stalno terala da ostaje da čuva bebu.
Beba je bila razmažena i htela sve za sebe,
i devojčica je bila praktično rob.
Ali ono što niko nije znao
je to da je Kralj Goblin bio zaljubljen u nju
i dao joj je moć.
I tako, jedne noći kada je beba bila posebno gruba prema njoj,
ona je pozvala gobline da joj pomogu.
Slušaj.
"Reci pravu reč", rekoše goblini.
"I mi ćemo odneti bebu u Grad Goblina i ti ćeš biti slobodna."
Ali devojčica je znala da će Kraj Goblin zauvek zadržati bebu
i pretvoriti je u goblina. Zato devojčica pati u tišini.
Sve dok jedne noći umorna, povređena maćehinom grdnjom
nije mogla da trpi više.
U redu.
Prekini, dolazim. Prekini!
Reći ću reči.
Ne, ne smem. Ne smem reći...
Želim... Želim...
Ona će stvarno poželeti želju ! - Poželeti, šta?
Ućuti!
Slušaj. Poželeće želju.
Ne mogu da trpim više! Kralju Gobline! Kralju Gobline!
Gde god da si, Uzmi ovo dete od mene!
To nije to.
Gde li je naučilal te gluposti? To ne počinje sa "Ja želim".
Tobi, prekini!
Krivo mi je što nisam znala šta da kažem da bi te goblini odneli.
"Želela bi da te goblini odvedu od mene odmah." To je tako teško?
Želim...
- Da li je rekla? - Ućuti, bre!
Želim da goblini dodju i odvedu te od mene.
Odmah.
Tobi, šta ti je?
Zašto ne plačeš?
Ti si on, zar ne? Ti si Kralj Goblina.
- Hoću mog brata,molim te. - Šta je rečeno, rečeno je.
- Ali nisam mislila ozbiljno. - O, nisi ?
- Gde je on? - Znaš ti dobro gde je.
Molim, te vrati mi ga.
Saro, vrati se u sobu.
Igraj se sa svojim igračkam i lutkama. Zaboravi na bebu.
Ne mogu.
- Kupio sam ti poklon. - Šta je to?
To je kristal. Ništa veliko.
Ali ako okreneš ovako...
i pogledaš u njega, on će ti pokazati tvoje snove.
Ali to nije poklon za devojčicu koja čuva decu.
Hoćeš li?
Ali zaboravi bebu.
Ne mogu. Zahvalna sam vam što mi pomažete...
ali ja hoću mog brata nazad. Mora da je uplašen.
Ne odbijaj me.
- You are no match for me, Sarah. - Ali ja moram dobiti brata nazad.
On je tamo. U mom zamku.
Da li još uvek želiš da ga nađeš?
Da li je to zamak iza Grada goblina?
Odustani Saro. Vrati se pre nego što bude kasno.
Ne mogu. Kako ne razumeš?
Šteta.
Čini se da nije daleko.
Dalje je nego što misliš. A imaš malo vremena.
Imas 13 sati da rešiš lavirint,
inače će ti brat postati jedan od nas, zauvek.
Šteta.
Lavirint. Ne izgleda teško.
Hajde, stopalo.
Izvinite?
Izvinite! O, to si ti.
Trebala bih da prođem kroz lavirint. Možete li mi pomoći?
O, kako je slatka.
Pedeset-sedam!
Kako si mogao?
Jadnica.
Ti si čudovište.
-Ujede me! -Pa šta si ti očekivala od vila?
Ja sam mislila da one rade lepe stvari. Kao, ispunjavaju želje.
To samo pokazuje koliko znaš, zar ne?
- Pedeset-osam! - Užasan si.
Ne, nisam, ja sam Hogl. Ko si ti?
- Sara. - That is what I thought.
Pedeset-devet!
- Da li znaš gde su vrata? - Možda.
- Pa, gde su? - O, ti mala ...
Šezdeset!
- Gde su? - Šta?
- Vrata. - Kakva vrata?
- Beskorisno je tebe pitati bilo šta. - Nije, ako postaviš prava pitanja.
Kako da uđem u Lavirint?
E tako je mnogo bolje. Ući ćeš... tamo.
Stvarno ulaziš unutra?
Da. Plašim se da moram.
Prijatan, zar ne?
Hoćeš li levo ili desno?
- Izgleda isto. - Nećeš ti daleko stići.
- Kojim putem bi ti pošao? - Ja? Ne bih ni jednim.
- Ako nećeš da mi pomažeš, idi. -Mnoge stvari uzimaš za gotovo.
Evo na primer Lavirint. Čak i da dođeš do centra nećeš nikad izaći napolje.
- To je tvoje mišljenje. - Bolje je od tvog.
Hvala ni za šta, Hogvart.
Hogl! I nemoj reći da te nisam upozorio.
Kako su mislili "lavirint"? Ovde nema skretanja.
Samo ideš ravno.
Možda ne ideš.
Možda uzimam za ozbiljno kao što vidim.
'Alo.
- Da li si rekao halo? - Rekao sam 'alo, ali blizu je.
- Ti si crv, zar ne? - Da , u pravu si.
- Da li znate put kroz Lavirint? - Ko, ja? Ne, ja sam samo crv.
Dodji da upoznaš Missus.
Ne hvala. Moram da rešim ovaj lavirint.
Ali nema skretanja ni prolaza. Samo ide ravno.
Ma ti ne gledaš dobro. Ima mnogo prolaza.
- Gde su? - Eto ga jedan preko puta.
- Ne, nema ga. - Ma uđi na šolju čaja.
- Ali tu nema prolaza. - Ma naravno da ga ima.
Pokušaj da prođeš kroz njega. Videćeš šta mislim.
Hajde.
Tu je samo zid. Nema prolaza.
Stvari ovde nisu uvek onakve kako izgledaju. Ne uzimaj ništa zdravo za gotovo.
Stani!
- Hvala na pomoći. - Ne tim putem.
- Šta to bi? - Ne tim putem.
- Nikad nemoj ići tim putem. - O. Hvala.
Da je krenula tim putem stigla bi pravo u dvorac.
Dolazim, Tobi.
Podsetio si me na bebu. Moćnu bebu.
- Kakve moći? - Vudu.
- Šta bre ? - Ko bre.
- Ko bre? - Podsećaš me na bebu.
Tišina! Goblinovu bebu.
Pa?
Šta se dešava?
ls writing on the fragging walka walka!
Tvoja majka je a fragging aardvark!
Za 9 sati i 23 minuta bićeš moja.
- Jesi li uzeo? - Imam ga.
O, ne.
Neko je menjao moje oznake.
Kakvo odvratno mesto. Nije pošteno!
U pravu si, nije pošteno. Ovo je samo polovina.
- Ovo je bila slepa ulica. - Ne, slepa ulica je iza tebe.
Stalno se menja. Šta da radim?
Jedini izlaz jesu jedna od ovih vrata.
Jedna vode do zamka a ostala vode do ...
... sigurne smrti!
-Koja su koja? - Ne možemo ti reći.
Zašto?
- Ne znamo. - Ali oni znaju.
Onda ću pitati njih.
Ne možeš pitati nas. Možeš pitati samo jednog od nas.
To je pravilo. A jedan od nas uvek govori istinu.
- A jedan od nas stalno laže. To je pravilo, takođe. On stalno laže.
- Ne, ja pričam istinu. - Oh, kakva laž!
On je lažov!
Odgovori da ili ne.
Da li će mi on reći da ta vrata vode do zamka?
Da.
Onda ta vrata vode do zamka a ova u smrt.
Otkud ti to znaš?
- On možda govori istinu. - Ali onda ti ne bi.
Ako mi ti kažeš da je on rekao da odgovor mora biti ne.
- Ja možda govorim istinu. - Onda bi on lagao.
Ako mi ti kažeš da je on rekao, da znam da je odgovor ne.
Čekaj malo. Jel' to u redu?
Ne znam. Nikad to nisam razumeo.
Ne, u redu je. Shvatila sam.
Nikad ranije nisam uradila nešto slično.
Mislim da postajem pametnija. Ovo je prosto ko pasulj.
U pomoć!
Stani ! U pomoć!
Kako misliš "u pomoć"? Pa mi ti pomažemo.
Mi smo vredne ruke.
- Ma to me boli. - Da li bi htela da te pustimo?
- Pa, onda. U kom pravcu? - Kuda?
Gore ili dole?
- Požuri, bre, malo. - Nemamo ceo dan.
To je velika odluka za nju.
- Hoćeš gore ili dole? - Da, kuda?
Pošto pokazujem u tom pravcu, mislim da ću dole.
Odabrala je niz brdo!
- Jesam li pogrešila? - Sada je kasno.
Ona je u jami. Začepi!
Nije trebala stići tako daleko. Trebala je odustati.
- Nikada neće odustati - Jel' to dobro?
Patuljak će je odvesti na početak. Odustaće onda...
kada shvati da mora iz početka.
Pa, smeh.
- Koga ima tamo? - Ja.
Oh, to si ti.
Znao sam da ćeš upasti u nevolju. Pa sam došao da ti pomognem.
Gledaš okolo, zar ne? Da li si primetila da nema vrata?
Samo rupa.
Ovo je jama. Lavirint je pun njih.
- Otkud ti to znaš? - Ne izgledaš mnogo pametno.
Ti čak ne znaš šta je jama.
To je mesto gde stave ljude i zaborave na njih.
A sada moraš da izađeš odavde. Ja znam prečicu do izlaza iz lavirinta.
Ne, neću odustati sada. Daleko sam stigla.
- Baš mi dobro ide. - Naravno.
Ali biće mnogo gore odavde pa nadalje.
- Zašto se ti tako brineš za mene? - Eto tako. Takav sam ti ja.
Divna mlada devojka, grozna crna jama.
- Ti si kao dijamant, zar ne? - Zašto?
Ako mi pomogneš da prodjem lavirint daću ti ovo.
- Svidja ti se, a? - Onako.
Znaš šta. Daj mi narukvicu.
- Pa ću ti ja pokazati izlaz. - Pa ti ćeš to i onako uraditi.
Što će biti inače veoma lep gest sa tvoje strane.
Ako nećeš da me odvedeš do centra odvedi me dokle god možeš.
- Šta je to inače ? - Plastika.
Ne mogu ništa da ti obećam, ali ...
odvešću te koliko god dalje mogu. Odatle moraš sama, jasno?
Plastika.
Hajmo.
Prokleti plakar.
Nisam ja stalno u pravu.
E ovo je to. Hajde.
Ovuda.
-Nemoj tamo . - Vrati se nazad dok možeš.
- Ovo nije pravi put. - I nemoj dalje.
Pazite. Pazite.
Uskoro će biti kasno.
Ne obraćaj pažnju. To je lažni alarm.
Mnogo ih ima a na pravom smo putu.
- Oh, ne nisi. - Začepi.
- Izvini. Samo radim svoj posao. - Nemoj nama to da radiš.
- Pazi se ... - Zaboravi!
Molim te, nisam to rekao odavno.
U redu. Ali nemoj mnogo reakcija da očekuješ.
Naravno, neću.
Put koji si izabrala vodi u sigurnu propast!
Hvala vam mnogo.
- Šta mi to imamo ovde? - Ništa.
Ništa?
Ništa, tra la la.
- Vaše Gospodstvo, kakvo divno iznanadjenje. - Zdravo, Hogvart.
- Hogvart. - Hogle!
- Hogle, da li ti pomažeš ovoj devojci? - Pomažem? Kako to mislite?
- Vodiš je do zamka. - Ne, nazad na početak.
Rekao sam joj da ću joj pomoći da reši lavirint. Samo da je zavaram.
Kakva je to plastična stvar oko tvoje ruke?
A, ovo?
Moj bože. Odakle je ovo?
Higle, kako mi se čini ti me izdaješ,
a ti , Saro. Uživaš li u mom lavirintu?
Mnogo je jednostavan.
Stvarno? A šta misliš da ubrzamo malo?
- Nije pošteno! - O, ti to često ponavljaš.
Interesuje me sa čim tačno ti porediš lavirint.
Da li je lavirint prost? Baš da vidimo kako ćeš ovo rešiti.
Čistači! Beži!
Čistači. Stvarno si ga zainteresovala!
Ovo nam je potrebno. Merdevine. Zamnom.
Kako da ti verujem kada si hteo da me vratiš na početak?
Nisam. Rekao sam mu to da bih se odbranio.
Kako da verujem u bilo šta što kažeš?
Vidi, da ti objasnim: Kakav izbor imaš?
U pravu si.
Moraš da razumeš moj položaj. Ja sam kukavica i plašim se.
- Kakav je to položaj? - Nije položaj. To je stav.
A i ti ne bi bila tako hrabra da si osetila smrad večnog propadanja.
Jel' to sve? Smrad?
Veruj mi da nije to sve. Ali najgora stvar je:
ako samo zagaziš u taj smrad,
smrdećeš ostatak svog života. Nećeš moći nikada oprati ga.
Evo nas. Sada dalje ideš sama.
- To je to. Odustajem. - Sačekaj trenutak.
Nisam ništa obećao. Doveo sam te dokle sam smeo.
Ti mali prevarantu!
Nemoj pokašavati da me postidiš. Ja nemam obraz.
Ma , stvarno?
To je moj nakit! Vrati mi ga!
Vrati mi to!
Tamo je zamak. Kojim smerom sada da pokušamo?
To je moje vlasništvo. Nije pošteno!
Ne, nije. Ali tako je ovde.
Izvinite, možete li mi pomoći?
Devojčica!
- A ko je to? - Moj drug.
Kako mogu da Vam pomognem?
Trebala bi da dodjem do zamka. Znate li put?
- Hoćete da dodjete do zamka. - Imate li vi mozga?
- Ućuti! - Vi ste ludi.
Pa, mlada damo, put napred je ponekad put nazad.
Hoćete li slušati ove gluposti.
- Hoćeš li, molim te, zaćutati? - U redu.
Izvini.
Završila?
Da.
Veoma često nam se čini da nigde ne stižemo a u stvari...
- Stižemo. - Stižemo.
- Ja ovde nigde ne stižem. - Dobro došla u klub.
Mislim da je to tvoja sudbina. Molim vas ostavite prilog u kutiju.
Da se nisi usudila! Oni su moji
Čini mi se da mogu da ih sačuvam.
Gracias, senjorita.
Nisi morala da im to daš. Nije ti ništa rekao.
Onda. Eto, imaju par magaraca.
Mnogo je lepo biti tvoj šešir.
Zašto si im rekla da sam ja tvoj prijatelj?
Zato što jesi. Možda nisi veliki, ali si mi jedini ovde.
Čuješ li nešto? Ne, sve je u redu.
Drug ... svidja mi se.
Nikad nisam bio nečiji prijatelj.
- Zbogom! - Samo trenutak!
- Jesi li ti moj prijatelj ili ne? - Ne! Hogle nije ničiji prijatelj.
On čuva samo sebe. Hogle je Hogleov prijatelj!
Hogle, ti kukavico!
Ja se nisam uplašila. Stvari nisu ovde onakve kao što izgledaju.
Probaj ovo, ti veliki jeti!
Sada te imamo, fudbal!
Svi zajedno.
Kada bi imala nečim da ih gadjam.
Ko je ugasio svetlo? Ništa ne vidim!
Napadnuti smo!
Povlačenje!
Stani bre.
Zar se tako postupa sa nekim ko hoće da ti pomogne?
Zar nećeš da ti pomognem da te spustim?
Ludo sišao.
Ludo? Ti se tako zoveš?
Izgleda da si ti jedno lepo čudovište.
Definitivno se nadam da si ono na šta ličiš.
Sačekaj malo. Spustiću te.
Samo malo.
Oh, Izvini.
Ludo, jesi li se povredio?
Prijatelj?
U pravu si, Ludo. Ja sam Sara.
Pusti da ti pomognem. Jesi li sada dobro?
Sara, prijatelj.
Čekaj malo. Trenutak. Hoću nešto da te pitam.
Moram da stignem do zamka. Znaš li put?
Ne.
Ne znaš? Da li iko zna kako da prodjem?
Kroz Lavirint?
Jedno sam siguran: Nikad neće proći kroz njega.
Odakle su došli?
Šta misliš, Ludo? Koji od ova dva ružna karaktera treba da izaberemo?
Nije učtivo da zuriš.
Izvini. Razmišljam koja vrata da izaberem.
Nemoj da pričaš sa punim ustima.
-Stani. Ne razumem te. - Šta si hteo da kažeš?
-Kako je lepo kad ti izvade ovo. - Šta si rekao?
Nema svrhe pričati sa njim. Gluv je ko top.
Mumble, mumble. Ti si savršen za konverzaciju.
-Samo slinaviš! - Ne vredi. Ne čujem te.
-Kuda vode ova vrata? - Pitaj me. Mi smo samo udaraci.
- Kako da prodjem? - Kucni i vrata će se otvoriti.
- Neću to ponovu u moja usta. - Dodji 'vamo. Ja hoću da kucam.
On neće svoj prsten ponovo? U pravu je.
- Izvini. - Uredu je. Ja sam navikao na to.
Dodji, Ludo.
Dobro došli.
On je živahno momče. Nazvaću ga Jareth.
Ima moje oči.
Ludo, paničaru.
Daj mi ruku. Hajde.
Možeš li da zamisliš nekoga kao ti tako uplašenog.
Vidi, Ludo. Nemaš čega da se plašiš.
Ludo, gde si?
- Hoggle, he! - Dolazim , Saro.
Oh, tu si. I gde ćeš?
Mlada dama mi je pomogla ali sada je čujem.
Taman sam hteo da je vratim na početak kao što ste mi rekli.
Da. Za trenutak sam pomislio da hoćeš da joj pomogneš.
Ali ne, ne posle upozorenja. To bi bilo glupo.
Baš tako! Ja da joj pomognem posle vašeg upozorenja
- Oh, dragi. Jadni Hoghead. - Hoggle.
Ako mogu da primetim nedostaju ti tvoji dragulji.
Molim. Moji lepi dragulji. Nestali. Moram da ih nadjem.
Ali prvo ću da nadjem damu i da je vratim na početak kako smo i planirali.
Stani! Imam bolji plan.
Daj joj ovo.
- Šta je to? - Poklon.
- Da li će je povrediti? - Ma, šta se brineš?
- Neću da je povredim. - Ajde, ajde, ne mozgaj.
Iznanadjen sam da si skoro izgubio glavu zbog devojke.
Ne misliš li valjda da bi joj se svidjao neko kao ti?
- Ona reče da smo... -Prisni prijatelji? Drug?
Nema veze
Daj joj to inače ću te baciti u močvaru za tren oka.
Da. Da.
I Hoggle ...
Ako te ikada poljubi ja ću te pretvoriti u princa.
- Hoćete? - Princa iz zemlje Smrdelije!
Šta se dogadja?
Šta hoćete?
Samo da se provedemo!
Hej, njena glava neće da se skine.
- Naravno da neće! - Ona je u pravu. Zaglavila se.
- Šta radite sa tom glavom? - Čoveče, pusti nas da joj skinemo glavu.
Damo, to je njegova glava. Hej, to je moja glava!
Šta to radite?!
Protiv pravila je da se bacaju tudje glave!
- Možeš da bacaš samo svoju! - Tako je.
- Gde je sudija? - Sada ćemo da skinemo tvoju glavu!
- Vrati se i igraj! - Hoćemo da bacamo tvoju glavu!
Ne možeš sada prestati. Igra nije gotova.
Ostavite me na miru!
-Hoćeš li da skineš svoju glavu? - Naravno da hoće.
- Hoggle! - Hvataj!
- Zar ne želiš da budeš kao mi? - Ostavite me na miru!
Neće da boli!
- Skini uši. - Ne trebaju ti dva.
Dole! Bežite.
Hoggle, došao si da mi pomogneš!
Nemoj da me ljubiš!
Oh, Bože.
- Šta je ovo? - Močvara večnog smrada!
Nikada nisam namirisala nešto slično. Ovo je kao ...
Nema veze nastavi ići. Ovo je močvara večnog smrada. U pomoć!
- Zašto radiš to? - Šta?
- Misliš, spasavam te? - Ne. Poljubio si me.
- Oh, Bože. - Ne prenemaži se.
Znam da si se vratio da mi pomogneš i to zato što si mi prijatelj.
Nisam. Nisam. Došao sam samo po ono što je moje.
I dao sam ti ...
Dao, šta?
- Miris. - Gde je Hoggle?
Skini se sa mene!
Ne, sve je u redu. Ovo je Ludo. On je prijatelj, takodje.
- Miris. - U pravu si.
Oh, Bože!
Tamo je most. Dodji.
Pazi.
Ako samo zakoračiš u ovo smrdećeš zauvek.
Stani! Stani, kad kažem!
- Moramo da predjemo. - Bez moje dozvole niko ne može da prodje.
Ostalo mi je još malo vremena.
- Moramo da se izvučemo iz ove močvare! - Baš smrdi.
- Močvara? O čemu vi pričate? - Smradu.
-Ja ništa ne osećam. -Mora da se šališ.
Ali ja živim od mog nosa.
Vazduh je sladunjav i miomirisan i niko ne može proći bez moje dozvole!
Gadno smrdi.
- Sklanjaj mi se s'puta! - Ja sam se zakleo na vernost.
Hajde, pusti nas da prodjemo.
- Ne želim da vas povredim. - Hoggle, šta to radiš?
Ne diraj moje stvari, gospodine!
U redu, ljudi. Mogu da pobedim ovu planinu.
Mora da možeš bolje od toga Predaješ li se?
Dosta!
Do sada nisam našao sebi ravnoga.
Ali ovaj plemeniti vitez me potukao do kolena.
- Da li si dobro , Ludo? - Smrad.
Sir Ludo, sada Ja, Sir Didymus, prenosim na tebe.
Neka budemo braća henceforth i da se borimo za pravdu kao jedan.
- Veliko vam hvala. - Ludo je dobio brata.
- Pa upoznajte, Sir Luda. - Odlično. Hajdemo.
Čekaj! Zaboravili ste na moj zavet. Ne mogu da vas pustim.
Ali Ludo je tvoj brat.
Ja sam položio zakletvu I moram da je držim do smrti.
Hajde da malo razmislimo. Za šta si u stvari dao zakletvu?
Zakleo sam se mojom krvlju da niko neće proći ovim putem,
bez moje dozvole.
Da li imamo tvoju dozvolu?
Da.
- Hvala vam, uvaženi gospodine. - Moja damo.
Nemojte se plašiti. Ovaj most traje već hiljadu godina.
Čini mi se da je dobar.
Ne plašite se, lepa damo, Ja ću vas spasiti! Nekako.
Ne možeš sedeti tu i kukati kad je dami potrebna naša pomoć?
- Ovo je fenomenalno, Ludo. - Možeš li ti pomerati i drugo kamenje?
Naravno. Kamenje je prijatelj.
- Evo. - Hvala ti, Hoggle.
Pažljivo, Ludo.
Sir Ludo, čekajte me. Ambrosius, možeš sada izaći.
Dobar momak. Moj verni konj.
Napred. Mirno, momče.
Hajde, Ambrosius. Samo zatvori oči i kreni.
Pusti nas da odemo odavde.
Izvinite nas. Hvala.
Ne bi to radio da sam na tvom mestu.
Oh, molim vas. Ne mogu to da joj dam.
Hajde. Moramo stići do zamka pre zore.
Vidi, Saro. Da li to tražiš?
Toliko muke za tako malu stvar. Ali ne još zadugo.
Uskoro će te zaboraviti, moj dragi.
Čim joj Hoggle da moj poklon ona će sve zaboraviti.
Jel' to moj ili tvoj stomak, Ambrosius?
Gladan.
Ne možemo stati sada. Možda nadjemo neke bobice.
Ovamo.
Hvala. Ti si moj spasilac.
Ima čudan ukus.
Šta si to uradio?
Proklet da si, Jareth. I ja zajedno sa tobom.
Svi plešu.
Da, istina. Woa, Ambrosius!
Zamak vam je dole niže, Gospodjice. Gospodjice?
Gospodjice?
Neće mi nikad oprostiti. Šta sam uradio?
Izgubio sam jedinog prijatelja. To sam uradio.
Šta sam ja to mislio?
Skini mi se s ledja!
Zašto ne gledaš gde ideš, mlada damo?
- Gledala sam. - I gde si krenula?
Ne sećam se.
Onda ne gledaš gde ideš!
- Ma tražim nešto. - Pa, pogledaj ovamo.
Lancelot? Hvala ti.
Da li ovo tražiš, zar ne, draga moja?
Da. Zaboravila sam.
Zašto ne dodješ ovamo i ne pogledaš da li ti se još nešto svidja?
To je bio samo san
Sanjala sam ga, Lancelot.
Ali bio je tako stvaran.
Hajmo da vidimo da li se tata vratio.
Bolje da ostaneš ovde. Nema ništa za tebe tamo napolju.
- Šta imamo ovde? - Lancelot ...
Tvoj mali zeka. Ti voliš svog zeku, zar ne?
Ovde je Betsy Boo. Sećaš je se, zar ne?
Šta još imamo ovde? Da pogledamo.
Ovo je peritonica sa olovkama unutra.
Ovde su tvoje panda papuče. Nikad nisi htela da ih baciš.
Tu su. Šta još?
Oh, i konjić. A imaš i igricu.
Ovde je blago. To ćeš hteti. Aha, obuci. Doteraj se.
I ovde je stari Flopsy. Hoćeš i njega?
Oh, da. Medved Čarli. Tu je i medved Čarli.
- Tražila sam nešto. - Ne lupaj.
Sve je tu. Sve što hoćeš baš je ovde.
Kroz neopisane opasnosti i nebrojene teškoće...
...ja sam se probijala do zamka iza grada Goblina
da povratim dete koje si ukrao.
U čemu je problem, draga? Ne svidjaju ti se tvoje igračke?
Ma to je sve djubre.
A ovo? Ovo nije djubre.
Jeste!
Moram da spasem Toby-ja!
Gospodjice!
Da li ste dobro?
Lepa devo! Hvala nebesima da ste dobro.
- Gde se nalazimo? - Saro nazad.
Skoro da smo stigli. Ovo su kapije grada Goblina.
Ludo. Sir Didymus.
Pustite nas. Nemamo mnogo vremena.
Oh, ne.
- Otvori! Otvori vrata! - Sir Didymus, moramo biti tihi.
- Otvaraj kapiju! - Probudićete stražu.
Ma neka se svi probude.
Boriću se sa svima vama do smrti!
Molim Vas, Sir Didymus. Za moje dobo, ućutite.
Naravno. Za Vas sve. Ali ja nisam kukavica?
I moje čulo mirisa je izoštreno?
I ja ću se boriti, svuda, na svakom mestu, u svako vreme!
Ali sada ćutite. Tiho.
Ambrosius, budi tih sada.
Ne vidim zašto bi bili tako tihi. Pa ovoje samo grad Goblina.
Miriše mi na nevolju.
Dodji, Ludo. Oh, ne!
Šta je to?
Ko to ide?
Pazi!
Ambrosius, dolaz ovamo!
Dolazi ovamo odmah. Ulazi u otvor. Blamiraš me.
Pazi!
Beži odatle!
Evo ih bombe!
To nije bilo baš fino.
Sad je red na mene. Kako vi vozite ovu stvar?
- Baci mi sekiru - Pokušavam.
Dolazi smesta.
Gde je rikverc?
Beži odatle, Hoggle!
Napustite brod!
Hoggle, jesi li dobro?
Ne tražim da mi se oprosti. Ne stidim se šta sam uradio.
Jareth me je naterao da ti dam breskvu. Misli o meni kako god hoćeš.
Rekao sam ti da sam kukavica. I da neću da budem prijatelj.
Opraštam ti.
Stvarno?
I pohvaljujem te. Retko sam sretala takvu hrabrost.
- Vi ste hrabar čovek, sir. - Jesam li?
- Hoggle i Ludo prijatelji. - Zar jesmo?
Ovde su tvoje stvari, Hoggle. Hvala na pomoći.
Šta čekamo? Hajdemo da uhvatimo Jaretha.
Ambrosius, sada je sigurno. Nemaš čega da se bojiš.
Vaše Highčanstvo!
Devojka koja je pojela breskvu i zaboravila sve ...
Šta je sa njom?
Ona je ovde sa monstrumom i Sir Didymusom i patuljkom.
Prošli su kroz kapiju i na putu su ovamo!
Zaustavi je! Pozovi gardu! Uzmi bebu i sakri je.
Mora biti zaustavljena! Uradi nešto!
Hajde, pokret! Pokret!
- Mislim da ćemo uspeti. - Baš je lako.
Družino stoj!
Lanseri, spremni!
Ambrosius, okreni se!
Puni!
Ne na tu stranu!
Idete u pogrešnom smeru! Bitka je iza nas!
Možemo li popričati o ovome, molim?
Da se sada nisi okrenuo nikada te više ne bi nahranio!
To je već bolje.
Ne brini, Ambrosius. Naterali smo ih na predaju.
Gde je Didymus?
Pali!
Pogodio sam nešto, zar ne?
Moramo naći Didymus-a.
Ovamo.
Puni! !
Tally ho!
Ambrosius, kukavico!
- Brzo, unutra! - Kako će Ludo ući?
Opkoljeni ste!
Opkoljeni?
Ludo, pridrži krov!
Ambrosius, otključaj vrata.
Jel' vam dosta, a?
Onda položite oružje i postupaćemo pažljivo prema vama.
Sledeći put, predaja.
Mirno, ljudi!
Mirno, ljudi. Zadržite pozicije.
U redu, sve povlačim što sam rekao. Spasavaj se ko može!
Dosta sam se izmorio. Idem u krevet.
Napolje iz moje kuće!
Promašaj!
Pali!
Hej, samo što sam opalio.
Ali sada te mi imamo!
Pa, sad nemate.
Hej, bez problema.
- Sir Didymus? - Dolazi!
Djiha djiha, konjiću!
Ne...
Samo ovako može mogao je da ode.
- Onda dodji. - Ne, ja moram da se suočim sa njim.
-Zašto? - Tako to treba.
Ako tako treba onda tako mora da bude.
Ali ako ti zatrebamo...
- Ako ti zatrebammo... - Zvaću vas.
Hvala vam. Svima vama.
- Daj mi dete. - Saro, pazi.
Do sada sam bio fin ali mogu biti i okrutan.
Fin? Šta si ti uradio da bi bio fin?
Sve! Sve što si htela, ja sam uradio.
Tražila si da dete bude uzeto. Uzeo sam ga.
Bila sam uplašena.
Promenio sam vreme.
Okrenuo sam svet naglavačke i to sve zbog tebe.
Umorio sam se živeći kako ti želiš. Zar to nije darežljivo?
Kroz neopisive opasnosti i nebrojena prijateljstva
ja sam se probijala do zamka iza grada Goblina.
Jer je moja volja jaka kao i tvoja.
Stani! Čekaj.
Pogledaj, Saro. Pogledaj šta ti nudim. Tvoje snove.
I moje kraljevstvo je veće...
Tražim samo malo. Pusti me da te vodim...
i ti možeš imati sve što voliš.
Kraljevstvo veliko...
Prokletstvo! Nikako ne mogu da se setim tog stiha.
Samo me se plaši, voli me, radi kako kažem i ja ću biti tvoj rob.
Moje kraljevstvo veliko...
Nemaš moć nadamnom.
Tu si.
Želela bi da Lancelot pripadne tebi sada.
Kod kuće smo.
- Saro, da li si kod kuće? - Da, kod kuće sam.
Dovidjenja, Saro.
I zapamti, lepa devo, ako nas zatrebaš...
Ako ti zatrebamo iz bilo koga razloga...
- Potreban si mi, Hoggle. - Stvarno?
Ne znam zašto, ali stalno i ponovo u mom životu...
bez ikakvog razloga Potrebni ste mi. Svi vi.
Potrebni smo vam? Pa, zašto ne kažeš?
Pitam, da li neko hoće da igra Scrabble?